Tere, Aron siin! Jätke teade.
Tere, Aron! Sonja siin. Jälle.
Ma tean, et oled nädalavahetusel ära,
aga mõtle selle peale, mida me mängime.
Palun! Peame selle ära otsustama. Harjutada on ju ka vaja.
Igal juhul saab see lõbus olema, ma luban.
Palun helista emale. Ta muretseb,
aga seda tead sa isegi. Olgu, hiljem näeme!
On reede õhtu.
25. aprill 2003.
Sisenesin just Canyonlandsi.
Ainult mina, muusika ja öö.
Armastan seda.
LAUPÄEV
Blue Johni kanjon.
Reisijuht väidab, et suure lõheni on 4,5 tundi.
Tahan sellest ajast 45 minutit maha kärpida.
Arvan, et peaksime sinnapoole minema.
Kui me seda teed läheme, siis liigume ju tagasi.
Võtate Blue Johni ka ette? - Tegelikult mitte, suundume Dome'i.
Tundub, et oleme eksinud. - Tema on eksinud.
Oodake.
Las ma vaatan.
Teie olete siin. - Oleme või?
Ma teadsin seda.
Ja Dome on seal.
Võin teid saata, kui soovite.
Vabandust, nagu oleks reede 13.
Olen psühhopaat ainult nädala sees. Täna on laupäev.
Seda ma ära võtta ei saa.
Aron. - Kristi.
Lubage end tutvustada mu sõbrale Meganile.
Tore teiega tutvuda. - Mul on au.
Kuidas siis jääb? Teie olete eksinud, mina olen teejuht ja üsna hea.
Miks ka mitte. - Muidugi. - Hästi.
Siiapoole.
Väntasid siia Horseshoelt? Kas see pole mitte 32 km?
Odomeetri järgi 27 km.
Ma arvasin, et 27,6 km.
Tegelikult 27,8.
Sa oled siis üks nendest.
Ei ole üks nendest. - Veedad sa siin palju aega?
See on mu teine kodu.
Näete! Siit see hargnebki.
Me ei pannud seda üldse tähelegi. - Tore, et sinu otsa komistasime.
Mida me küll sinuta teinud oleksime! - Täpselt.
Te olete ainsas kohas Ameerikas, kus veidrike otsa komistamine peaks olema välistatud.
Aga vaat mis juhtus!
Hästi. Reisijuhi järgi
läheb tee siit läbi, kuid mina tean paremat varianti.
Vingemat teed.
Garanteeritult parim "riided seljas" ajaviide.
Muidugi, riieteta oleks parem.
Veidike on ka ronimist. - Me ronime.
Veidike on ka pressimist. - Me pressime.
Vedasid meid siia ja alles nüüd ütled meile, et sa polegi teejuht?
Ei olegi, ma olen insener.
See siin on see, mida ma tegelikult teha tahan.
Suurepärane. Olen alati tahtnud supermodelliks saada, aga...
ma ei usu, et sellest midagi välja oleks tulnud.
Issand! Mis siis, kui need asjad liikuma hakkavad?
Need on olnud siin miljoneid aastaid, ei liigu nad kuhugi.
Muidugi liiguvad. - Mida?
Kõik liigub kogu aeg, aga loodetavasti mitte täna.
Tore värk.
Hästi. Peate ainult meeles pidama, et kõik läheb hästi.
Jumal küll!
Aron, jäid sa terveks?
Kuula seda venda, temaga on kõik hästi.
Ta on ogar. - Sa oled ogar!
Tulge nüüd! Peate siia alla tulema!
Usaldage mind. - Usaldada sind? Ma löön su maha, Aron Ralston!
Ole nüüd, sulle meeldib see.
Tubli töö!
Megan, sa jääd sellest ilma! - See on oivaline!
Oh, perse! - Lihtsalt hüppa, Megan!
Jäid terveks? - Tubli töö.
Peame seda uuesti tegema. - Uuesti?
Kaamera.
Blue John
sai tegelikult oma nime Butch Cassidy koka järgi.
Filmist "Butch Cassidy and Sundance Kid".
Oletan, et nad pidid redutama nendes kanjonites,
samuti ajasid metsikuid hobuseid siia kanjoni lõppu lõksu.
Nii nad hobuseid püüdsidki.
Kas teeme enne mu lahkumist veel ühe pildi? - Jah.
Valmis?
Üks, kaks, kolm... Blue John.
Kas näen teid veel kunagi? - Sõltub sellest, oled sa pidutseja.
Kas panen pidu? Jah, mõnikord.
Me paneme homme peo püsti. Kui tahad, tule ka.
Jah, tule läbi ja joo üks õlu. - Hästi. Kuhu ma tulema pean?
See on 32 km kaugusel, Green Riveri lähedal. Vana motelli taga.
Sinna tuleb tohutu täispuhutav Scooby-Doo. Sa ei saa eksida.
Oli tore tutvuda. Kohtumiseni! - Nägemist.
Scooby-Doo!
Pange täiega!
Arvad sa tõesti, et ta kohale ilmub?
Ma ei usu, et me üldse ta päeva mahume.
Ta meeldib sulle.
127 TUNDI
See on hullumeelne!
Liiguta seda kuradi kivi!
Palun.
Kristi! Megan! Kristi! Aron siin!
Mõtle.
Perse.
Vedas.
Nuga on nüri.
PÜHAPÄEV
Vaata selle suurust! Kuidas see küll siia sai?
Tere, sõbrake.
Lähme nüüd.
Kell on 3:05.
27. aprill 2003.
See tähistab 24 tunni möödumist
lõksujäämisest Blue Johni kanjonis, just enne lõhede hargnemiskohta.
Minu nimi on Aron Ralston. Minu vanemad on
Donna ja Larry Ralston Colorado Englewoodist.
Kes iganes selle leiab, võib kaamera endale jätta,
kuid palun üritage ühendust saada minu vanematega, et neile see lint edasi anda.
Oleksin väga tänulik.
Eile Blue Johni kanjonisse laskudes
pääses lahti see kivikamakas
ja veeres mu käe peale.
Nüüd on see kinni.
Käsi on sinakashalli tooni ja
vereringet pole selles enam olnud 24 tundi.
Arvan, et sellega on ühel pool.
Toit on praktiliselt otsakorral.
Seda on järel veel umbes 300-400 ml
ja see on kogu vesi.
Olen siin üsna kenakeses pasas.
Halloo!
Palun! Siin all on keegi!
Appi! Olen kanjonis!
Palun! Aidake!
Appi!
Siin all! Appi!
Ära mõistust kaota.
Aron,
ära mõistust kaota.
Pole paha.
Õhtusöök.
Me paneme homme peo püsti. Kui tahad, tule ka.
Jah, tule läbi ja joo üks õlu. Sinna tuleb tohutu täispuhutav Scooby-Doo.
Scooby-Doo.
Külmad joogid.
Plastiktopsid.
Tänan.
Tohin ma ühe õlle võtta?
Sul pole ju midagi selle vastu?
Tere, Aron siin! Jätke teade.
Aron, ema siin.
Lootsin, et saan su kätte.
Oled sa seal? Halloo!
Olgu siis. Ei midagi olulist.
Doug on New Yorkis. Tuleb rahulik nädalavahetus.
Helista mulle. Eks! Armastan sind.
Kuhu sa lähed? - Ei tea veel.
Täpselt siia, Brian. Võibolla Utahi, võibolla kuhugi mujale.
Kõike head siis. - Igal juhul.
Läheb lahti.
ESMASPÄEV
Enda vaatamine ajab mind hulluks.
Vabandust. Loodan, et sellest pole midagi.
On esmaspäev.
Kogu päev läks nahka. Püüdsin vintsi valmis teha.
Kogu hommiku, kuid see ei toiminud.
Tasus proovimist, kuid vastuolud on liiga suured.
Ronimisköis venib liiga palju.
Vaja läheks 20 meetrit mittevenivat köit.
9,8 mm.
Kolme või nelja rihmaratast, karabiinhaake, lintaasa, trelli
ja poltide kinnitusvahendeid
ja 8 tugevat meest sikutamiseks.
Nendega saaks asja tehtud.
Järel on veel 150 ml vett.
See peaks mind homme õhtuni elus hoidma.
Kui õnne on. Kusesin kaks korda.
Peaaegu oleksin püksid täis teinud.
Mu keha käitub üsna veidralt.
Teisel korral lasin veekotti.
See haiseb üsna jubedalt,
kuid olen kindel, et see kulub ära.
Seda peaks jahutama. Nagu Sauvignon Blanc'i.
Kõht ei käi läbi
ja see peaks kurvastama mu putukatest sõpru.
Nad peavad lihtsalt ootama.
Vaatame, millest teile veel pajatada.
Seal on see ronk, kes tuleb igal hommikul.
Fikseerisin selle kellal - 08:17.
Homme filmin seda teie jaoks.
Igal hommikul kell 09:30 saan 15 minutit päikesevalgust.
Tõsiselt mõnus.
Olen jätkanud uuristamist.
See hoiab naha sooja paremini kui miski muu.
Hakkasin mõtlema, et mu käsi toestab seda kivi
ja kui ma seda veel uuristan, siis vajub see rohkem peale.
Leidsin selle suurepärase zhguti.
Sellest küll erilist kasu polnud.
Kuulake! Ärge ostke odavat, Hiinas valmistatud multifunktsionaalset nuga.
Üritasin leida oma Shveitsi armee nuga.
Selle asjanduse sai taskulambiga tasuta kaasa.
Taskulamp oli samuti täielik pask.
Hoidsin seda autos hädajuhusteks.
Ma ei süüdista sind, ema.
See oli täiesti super jõulukink.
Sa ei saanud mitte kuidagi ette näha, et ma sellisesse jamasse satun.
Kui sa tahad seda hiljem vaadata, siis kaamera peab sees olema?
On nii? - Jah. - Sa pead kaamera meile jätma, et saaksime su lindistust vaadata.
Jah. - Tubli töö, kullake.
See on nii ilus. - Ta filmib teda praegu.
Me saame seda siin näha?
Mine minema!
Me ei saa seda niisama sealt vaadata.
Tubli töö!
Tubli, õeke.
Kas mängin edasi? - Jah, kullake. Jätka.
Persse.
Ma armastan sind.
Nii...
Kuidas ma sisse pääsen?
Mis on...
...tead küll, kood?
Kui ütlen sulle,
siis pean su tapma.
Sa juba tapsid mu.
Kood? Mul on see vist käes.
Kes seal on?
Aron?
Palun!
TEISIPÄEV
Tere hommikust kõigile. Kell on 7:00 siin, Canyonlandis, USA-s.
Täna hommikul on meil üks väga eriline külaline Kivirahnult:
end Ameerika superkangelaseks tituleeriv
Aron Ralston. Kuulame seda Aronilt eneselt.
Mul on väga suur rõõm siin olla. Tänan teid.
Tohin ma oma ema ja isa tervitada?
Ema ja isa. Ema ja isa ei tohi unustada. Õigus, Aron?
Jah, nii see on.
Hei, ema. Mul on tõsiselt kahju, et ma tol õhtul sulle ei vastanud.
Oleksin sulle siis rääkinud, kuhu olin minemas. Ja...
Võibolla ma poleks siis praegu siin. Kindel see.
Nagu ma ikka ütlen -
sinu ülim isekus on kasuks meile.
Tänan sind, Aron. On veel kedagi, keda tervitada tahad?
Töökaaslast Brianit. - Tere, Aron!
Tere. Ma vist ei jõua täna tööle.
On alles vend! Oodake!
Saime küsimuse teiselt Aronilt.
Luuseri Kanjon, Utah.
Aron küsib: "Kas ma saan õieti aru,
et kui töökaaslane Brian ka politseid informeerib,
siis enne 24 tundi nad kadunud isiku kohta teadet registrisse ei pane?
See tähendab, et enne kolmapäeva keskpäeva ametlikult teadmata kadunuks ei saagi?"
Jah, sul on täielikult õigus, Aron.
See tähendab, et selleks ajaks olen võibolla juba surnud.
Aron. Luuseri Kanjon, Utah.
Kuidas sa tead nii palju? - Ma räägin teile.
Olen vabatahtlik päästja.
Ma olen midagi kuradima kõva kangelase taolist.
Võin kõike omal käel teha. Taipad?
Taipan küll.
On see tõsi, et sellele vaatamata
või ehk just sellepärast, et sa oled nii kuradi kõva kangelane,
ei öelnud sa mitte kellelegi, kuhu sa lähed?
Jah, vastab tõele.
Mitte kellelegi? - Mitte kellelegi.
Ema, isa.
Tahan seda aega kasutada selleks, et öelda - need hetked, mis veetsime koos, olid super.
Ma pole teid oma südames hinnanud nii, nagu oleksin pidanud.
Ema, ma armastan sind
ja soovin, et oleksin kõikidele su kõnedele tagasi helistanud.
Kogu aeg.
Ma armastan teid.
Olen alati teiega.
Ära tegin.
KOLMAPÄEV
See pole limonaad.
Maitseb nagu kusi.
Lähen hüppan veel.
Ütle talle! - Oleme su pärast väga mures.
Su muusikalise maitse pärast.
Kui sa jätkad laulmist: "Fish are really rock", siis ei saa sa endale kunagi tüdrukut.
Mitte kunagi. - Võibolla ka saad, kuid ma kahtlen selles.
Aeg-ajalt.
See kahurikuul on sulle.
Tahan testida su teooriat, kas parem on riietega või ilma.
Ära hakka.
Palun, ära hakka.
Ära hakka. - Ralston, läheb sõiduks!
Sa ei taha mind siia, on nii?
Ma hakkan minema, Aron.
Kas seda sa tahadki?
See on nii, kas pole?
Olgu. - Tule tagasi.
Sa jääd väga üksikuks, Aron.
46, 47, 48, 49,
50! Ma tulen!
Ma ootan.
Aeg venib.
Mu süda lööb tõeliselt kiiresti. Tundub, nagu...
ta lööks kolm korda kiiremini kui peaks.
Nii külm on.
Hei, Blue John?
Ma armastan sind.
Rana! Olen mõelnud su peale, tüdruk.
Ma tean, milline ma olen. Püüdsin teha kõike, mis iganes see ka ei olnud.
Ma üritasin. - Kus sa oled?
Mida te siin teete? Andy.
Tom. Terekest teile. Mis toimub?
Tere, Eric!
Te oleks nagu "Hole in the Wall" gäng.
Tolakari.
Leidsingi su, Aron
Vabanda, õeke, et su pulma ei saa tulla.
Ma tean, et lubasin mängida.
Et meie mängime.
Anna andeks. Ma tean, et sellest tuleb hea üritus.
8:15, ronka ei ole... 8:20.
8:30, mu ronka ei tulnud.
Olen mõelnud...
Kõik...
jookseb lihtsalt kokku. - Sa jääd väga üksikuks, Aron.
Kõike head siis! - Igal juhul.
Kohtumiseni! - See olen mina.
Aron, ema siin.
Lootsin, et saan su kätte. - Ise ma valisin selle.
Doug on New Yorkis. Tuleb vaikne nädalavahetus.
Valisin ise kõik selle. - Helista mulle, eks.
See kivi...
See kivi on oodanud mind kogu mu elu.
Ma vihkan seda kivi!
See on terve elu. Sellest ajast saadik, kui see oli vaid tükike meteoriiti.
Mustmiljard aastat tagasi. - Kuidas kurat see siia sai?
Seal kosmoses on see oodanud
mu siiatulekut.
Täpselt siia.
Olen liikunud kogu oma elu selle poole. Sünnist saati.
Iga hingetõmme, iga liigutus
on juhtinud mind selle pinnase prakku.
Ära pilti tasku viska.
Tänan sind.
Tasakesi.
Tasakesi. Nii.
Aidake mind!
Aidake!
Vajan veidi vett. Olin lõhes kinni.
Veidi vett, palun. Lõikasin oma käe otsast.
Veidi vett, palun!
Tänan teid.
Kas teil telefoni on? - On, kuid levi ei ole.
Te peaksite seisma jääma ja puhkama. - Ei.
Ma parem liigun edasi.
Äkki jookseksite ette?
Aroni nägemus sai tõeks.
Ta kohtas oma naist, Jessicat, 3 aastat hiljem.
Nende poeg Leo sündis 2010. a. veebruaris.
Aron jätkas kanjonites ronimist.
Nüüd annab ta alati teada, kuhu läheb.